Naša vikendica, leto '78.
Pogledaj ovamo. U kameru.
Dalje ruke!
Aleks, drži se! - Tata, pomagaj!
Polako i pažljivo
ogromni kolos
postavljen je na lansirnu rampu.
Plod velikih zajedničkih nastojanja ovde će biti stavljen na probu.
Načelo, "Kvalitet pripada svima"...
Eno ga!
... ovde se može videti u svom savršenstvu.
Spreman na ukrcavanje na svemirski brod SOJUZ 31...
kao član međunarodne posade.
26. augusta '78. postali smo svetska klasa.
Sigmund Jen, građanin DDR-a, bio je prvi Nemac u svemiru.
Toga dana prilike u našoj porodici krenule su nizbrdo.
Ovo je treći put da vaš muž putuje u kapitalističku državu.
On zamenjuje svog šefa, profesora Klingera.
Da li vaš suprug ima kontakte na zapadu?
Ne.
Gđ-o. Kerner, kako bi opisali prilike u vašem braku?
Da li je vaš suprug govorio o begu iz države?
Da li je o tome sa vama razgovarao?
Dozvolite mi da izrazim iskrenu zahvalnost...
Centralnom komitetu komunističke partije...
Odlazite! Ostavite me na miru!
Dok je Sigmund Jen hrabro predstavljao našu zemlju u dubinama kosmosa,
moj otac se jebao
sa novom ljubavnicom, "državnim neprijateljem".
Nikada se neće vratiti.
Majka je bila toliko depresivna, da je prestala da govori...
Samo je prestala da govori.
Sa nama, i sa bilo kim.
Mama, molim te, vrati se.
Tako je dosadno kod gđe. Šifer.
Mama, volim te!
Sanjivko se odlično prilagodio uslovima u kosmosu.
Ali najveće iznenađenje za nas bilo je
da je postao dobar prijatelj sa Mašom.
Čak smo imali svemirsko venčanje. Za samo nekoliko minuta,
Sanjivko i Maša
vratiće se na Zemlju. Draga deco, nadam se
da svi imate mogućnost da ovo vidite u svojim domovima.
Posle osam nedelja majka je došla kući. Vratila se u normalu.
Iznenađenje! - Dušice moje!
Moj Aleks,
moj mali kosmonaut.
SOLIDARNOST SA MOZAMBIKOM
Pionirski park, proleće '79.
Nikada više nismo spominjali oca.
Od tada, moja majka venčala se za našu socijalističku domovinu.
Naš zamlja...
nisu samo gradovi i sela.
Kako ova veza nije bila seksualna, ostalo je dosta energije za nas decu,
i za ostvarenje života u socijalizmu.
...trava na livadi, letina u polju,
ptice na nebu i životinje...
Moja majka je postala aktivist socijalnog progresa,
vatreni borac brige o ljudima
a protiv malih nepravdi života.
Jarko obojana
trudnička haljina.
Sledi izveštaj sa svečane dodele nagrada...
Radnici i službenici, naučnici i zadrugari,
umetnici i penzioneri pristigli su danas u Berlin
da prime najveće državno priznanje naše zemlje.
Mama, evo te! ... zlatna medalja
...kao priznanje za izvanredan doprinos
našem socijalističkom društvu.
Uoči nacionalnog praznika, Centralni komitet partije
tradicionalno nagrađuje izuzetne građane.
Posle dugih sati treniranja, stigao je finalni dan.
Ja, Aleks Kerner, bio sam drugi Nemac koji se odvažio da ide u kosmos.
MLADI RAKETAŠI
Lansiranje!
Maštao sam kako ću istraživati tajne kosmosa za dobrobit čovečanstva,
kako ću gledati na našu planetu i ponosno mahati majci.
Spremna za lansiranje!
10 godina kasnije 7. oktobar 1989.
ČOVEK JE STUB SOCIJALISTIČKOG DRUŠTVA
Bila je 40 godišnjica Istočne Nemačke.
Imao sam slobodan dan na posu u preduzeću za popravku TV-a.
i osećao da sam na vrhu moje muške privlačnosti.
40 GODINA DDR
Promena se osećala u vazduhu,
dok su članice svetske lige paradile pored naših domova.
Aleks!
Aleks, traži te jedna devojka. Da joj kažem da ide?
Koja devojka? - Nemam pojma...
Mada dobro izgleda..
Opet si spavao odeven?
Gde je gošća?
Njeno ime je Paula. Evo, kako smo se dogovorili.
O ne. - Da, brate.
Zar se ne može tvoj bivši pobrinuti. - Tata je danas dežuran.
Žena u izvesnim godinama...
ne može i neće nositi gaćice, koje vi prodajete.
Stanovništo u DDR-u, ne sastoji se samo od mladih princeza
i vitkih drugova. Tačka. - To je dobro.
Do danas!
Možda je poslednji put sa starom bandom.
Gde je Paula? Ponovno spava?
Možda vidimo tvoju majku na TV.
Iz "Palate Republike"?
POZIVNICA
Moraćeš je tražiti lupom.
Stvarno ne znam da li da idem. Sve partijske glavešine su tamo.
Ne poznajem nikoga.
Mada... volela bih videti Gorbačova izbliza.
Pogledaj ih, sami sebe proslavljaju, stari prdeži.
Ne moraš da gledaš.
Zar ne vidiš šta se ovde događa? - A ti, šta hoćeš? Da emigriraš?
Ništa se neće promeniti ako svi emigriraju.
Nastavljamo sa...
"To jednostavno ne može odgovarati
našim snažnim radnicama i zemljoradnicima...
da na taj način budu kažnjeni od naših modnih kombinata
na 40. godišnjicu naše republike! Sa socijalističkim pozdravima,
Hana Šefer".
Uveče, 7. oktobra 1989.
nekoliko stotina ljudi krenulo je u večernju šetnju
i marširalo za pravo da šetaju bez zida na njihovom putu.
Sloboda štampe!
Bez nasilja!
Iskašlji!
Da li si dobro?
Hvala.
Ovde ima više pandura.
Dobro je, dobro!
Bez nasilja! Bez nasilja!
Ako bi išli podzemnom, mogli bi stići.
Kako se zoveš?
Prekini!
Pazi!
To je moja majka! - Ne mrdaj!
To je moja majka!
Aleksandar Kerner? - Da?
Vaša majka.
Šta je sa mamom?
Šta je?
Mama je imala srčani udar.
Kasno se pristupilo reanimaciji. Ona je u komi.
Kada možemo pričati s njom? - Aleks, mama je u komi!
Ne znamo da li će se uopšte probuditi.
Čuješ li me, mama?
Moraš se probuditi.
Ali majka je nastvila da spava.
Dugim, dubokim snom,
kružila je kao satelit oko naše male planete
i naše još manje države.
9. kongres prihvata ostavku Eriha Honekera
zbog zdravstvenih razloga
i zahvaljuje mu na političkom radu.
Njen san se nastavio tokom ostavke druga Eriha Honekera,
generalnog sekretara partije
i predsednika državnog saveta DDR.
Pao berlinski zid.
Majka je prespavala koncert održan u Zapadnom Berlinu...
i tokom pokretanja velike kampanje.
Otvorite kapije!
Odlazi, Štazi, odlazi!
Majka je nastavila da spava. Duboko i čvrsto.
Propustila je moj prvi izlet na zapad, dok se neki 'drugovi'
neumorno trude da zaštite nas "radnike i zemljoradnike".
Takođe je propustila moja prva otkrića kulture u novoj državi.
Izvinite.
Njeno stanje sprečilo je da glasa na prvom slobodnim izborima.
Helmut! Helmut!
Spavala je dok je Ariana napustila studije ekonomije..
Hvala što ste odabrali King Burger. Uživajte u obroku.
... i sticala prva praktična iskustva o obratu novca.
Bila je pošteđena da vidi Arianinu novu ljubav:
Rainera, "klasnog neprijatelja" i šefa kioska.
Nameštaj iz spavaće sobe ide u podrum.
Propustila je laganu ali trajnu vesternizaciju našeg malenog stana.
Stare stvari sa crvenom točkom idu na ulicu u đubre.
Propustila je Rajnerovu ushićenost tradicijom orienta.
Čak ni moje blaženstvo kad pogledam
lepe noge.
Sranje!
Šta to radiš? - Ništa...kaplje...
Nije primetila ni dolazak medicinske sestre Lare,
anđoske sestre iz Sovjetskog Saveza.
Ponovo ti. - Zdravo.
Brinula sam za tebe.
Zatvorili su me.
Majka je prespavala nemilosrdan triumf kapitalizma
i moje pažljivo koordinisane posete bolnici.
Znaš li šta sam primetio?
Kada je dobro raspoložena, nosi kosu opuštenu.
Kada je loše volje, podigne je.
Gricka nokte tokom vizite lekara.
Zar ne misliš da ima divan osmeh?
U snu nije mogla da vidi kako naši heroji rada postaju nezaposleni.
Radionica za popravku TV-a gde sam radio zatvorena je.
Izišao sam poslednji i ugasio svetlo.
Stvari su krenule. Kao deo istočno-zapadnog tima,
postao sam praktičar reunifikacije.
Satelitski tanjiri su ulepšali pejzaž.
Denis Domaške?
Priđi. Nemoj se plašiti.
Dobro se slažite, momci.
Zdravo, mama. Dr. Wagner je rekao da treba pričati sa tobom.
Pošto ne mogu biti s tobom lično, mislim da bi moglo ići i ovako.
Sada je 5 sati.
Većina lekara je otišla i najzad imaš malo mira.
Sestra Lara, koja te je okupala, takođe će otići.
Da si mogla da je vidiš siguran sam da bi se probudila.
Ariana ti šalje pozdrave. Misli da je ideja s kasetofonom glupa. Znaš nju.
Brine se oko Paule koja dobija zube i vrišti bez prestanka.
Majka je prespavala moj nezaustavljiv napredak s Larom.
Nakon četiri 4 dežurstva i 35 popodnevnih smena,
imali smo naš prvi romantični randevu.
Glasno je ovde!
Naša ruska učiteljica došla je iz Minska i bila je teška tonu.
To je sve što znaš o ruskinjama.
Vetrovi promena dunuli su po ruševinama naše republike.
Stiglo je leto i Berlin je postao najlepše mesto na svetu.
Bili smo u centru sveta, gde je najzad bilo nekog događanja.
A mi smo prihvatali stvari kakve jesu.
Šteta je što propušta sve ovo.
Možda je tako bolje.
Sve u šta je verovala nestalo je za samo nekoliko meseci.
A tvoj tata?
On je bio doktor.
Pobegao je na zapad.
Više nismo nikada čuli ništa o njemu.
Budućnost je bila u našim rukama. Neizvesna ali obećavajuća.
Dobar dan. Mi smo XTV, hteli smo...
Zdravo. Želite satelitsku TV? - Nema pare.
Volite li fudbal? Imamo nešto za vas.
Dobar dan. Mi smo XTV i...
Mi smo iz XTV! Da li ste zainteresovani za satelitsku antenu?
Ovo je Vietnam 1 i 2, i Vijetnamski sportski kanal.
Razumem.
Za svetsko prvenstvo!
Za budućnost! - Za nas,
druže.
Trenutno, ovo je samo sporedni posao.
Jednog dana...
napraviću pravi film.
Pod istom oznakom, naravno.
Sad ću ti nešto pokazati.
Na ovom trenutno radim. Gledaj.
Ne gledaj još.
Čekaj, ne gledaj.
Trenutak... Sad!
Prepoznaješ?
To je poznati rez iz "Odiseje 2001", onaj sa kosti.
Torta predstavlja svemirski brod.
Shvataš li sada? - Da.
Sjajno.
Početkom juna 1990, granice Istočne Nemačke bile su besmislene.
Majka je još uvek spavala.
Inspirisan izrekom starih komunista:
"Rešavajmo probleme marširajući napred", preuzeo sam inicijativu.
Čuješ li me?
Buđenje vaše majke je čudo, ali moguće da ne bude ista, kakva je bila.
Kako to mislite?
Neki pacienti nisu prepoznali vlastitu decu. Amnezija.
Gubitak pamćenja.
Izvinite.
Može biti konfuzna, ili pomešati dugotrajno i kratkotrajno pamćenje.
Senzorne smetnje, zakasnele reakcije... Ne znamo,
koliko je teško mozak oštećen. Lista mogućih problema je duga.
Žao mi je što moram ovo reći, ali majka vam je još u opasnosti.
Ne mogu vam dati mnogo nade, da će preživeti nekoliko narednih nedelja.
Pa...
Možemo li je... povesti kući s nama?
Ne dolazi u obzir.
Za nju je bolje da ostane ovde. A i za vas je lakše.
Ne bi preživela još jedan srčani udar.
Morate je zaštititi od bilo kakvog uzbuđenja.
I time mislim svake vrste uzbuđenja, Mr. Kerner!
Bilo kakvog uzbuđenja.
To je opasno po život.
A ovo?
Nemačko, sa srećom. Da ujedinjenju.
Zar ovo nije razlog za uznemirenje?
Moja majka ne zna ništa o padu zida.
To će saznati istog trenutka.
Tvoja unuka.
Šta se desilo?
Srušila si se.
Pre osam meseci.
Pre osam meseci?
Ničeg se ne sećam.
To je normalno. Sve će ti se vratiti.
Samo moraš biti strpljiva. - I... šta se desilo?
Pa, bilo je... - To je bilo u oktobru.
Mislim da si išla u kupovinu.
Bio je veliki red, i bilo je tako toplo...
Samo si se srušila.
U oktobru?
Bio je neuobičajeno topal oktobar...
I onda?
Bila si u komi, mama.
Želim da idem kući.
To ti obećavam.
Proslavićemo tvoj rođendan. Kao i svake godine.
Aleks, to je potpuno ludo. - Ne može ostati ovde. Obećali smo joj.
Mama je jako bolesna. Bolje je za nju da bude ovde.
Oni imaju opremu. Budi jednom realan.
Ti budi realna! Zamisli šta će se desiti kada bude morala da deli sobu!
Čuće šta se dešava napolju. Saznaće to u pogrešno vreme.
Neće to preživeti.
Sve ove gluposti moraju napolje.
Da li su stare zavese još u podrumu? - Ne možeš biti ozbiljan?
Sranje, pričvršćene su za zid.
Odlično! - Moraćemo da zagipsamo.
Možeš li mi reći šta radiš?
Ne možeš da pogodiš? - Šta da pogodim?
Šta bi trebalo da pogađa? - Morate napolje iz ove sobe.
Ili moramo staviti mamu u podrum? - Plaćam stanarinu za ovaj stan 5 meseci!
Velikodušno od tebe! – Za ceo stan!
Da, 47 maraka. Na zapadu to nije dovoljno ni za telefonski račun!
Ovde čekate 10 godina na telefon! - Zar ne možeš samo...
Soba mora biti u istom stanju kao kada je otišla.
Lekar je rekao da mora ostati u krevetu, tačno?
Dakle sve je oko ove jedne sobe. Kada bude bolje, videćemo šta ćemo raditi.
Nisi shvatio šta je doktor rekao! Ona verovatno...
To si rekla pre 3 meseca, kada si tražila da isključe aparate.
Tada je bila drugačija situacija! To se ne može porediti!
Šta joj želiš reći? Da si prekinula studije
da bi prodavala hamburgere?
"Hvala što ste odabrali King Burger."
Osmi sprat? - Da.
Lift? - Pokvaren.
Sranje! - Možeš to ponovo reći.
Život mi se potpuno promenio,
i dan kada ćemo mamu dovesti kući
približavao se kao veliki ruski tenk.
Ko ti je dozvolio da diraš moj orman?
Nije iz tvog ormana. To je iz karitasa.
Potrudi se i ti malo.
Gledaj ovo đubre smo nosili.
Potpiši ovde.
Terapeut dolazi 3 puta nedeljno. Imaš li nekih pitanja?
Ona ide kući na vlastitu odgovornost. Vi znate šta ja mislim o tome.
Gde je drugi doktor?
Doktor Wagner je otišao u Diseldorf. - Razumem.
A vi? Kada ćete vi pobeći?
Pričate mi o odgovornosti.
Molim te lezi na trenutak.
Zašto? - Molim te lezi na trenutak.
Ako bude imala još jedan srčani udar, nekoliko odsečnih, jakih udaraca u grudi.
Pazi, ne sme se probuditi. - U redu šefe!
Ariana i ja ćemo napraviti raspored. A tu je i fizioterapeut.
Uvek će neko biti uz nju. Snaći ćemo se.
Većina građana DDR-a već je promenila svoj novac u DM.
Rok je dve nedelje, zato je potrebno požuriti!
Kako reče Gorbačov... - Izvinite!
"Život kažnjava one..." - "... koji kasne!"
Možete li isključiti radio? Njoj je potrebna tišina.
U redu šefe.
Nećeš li nas upoznati?
Oh da, naravno. Ovo je Lara.
Zdravo, Lara.
Sačekaj,
Zdravo, Kristiana!
Aleks! Šta se događa?
Ovde se ništa nije promenilo.
Šta bi trebalo da se promeni?
Ako se dosađuješ, možeš slušati kasete.
Bojim se da je radio pokvaren.
Ali popraviću ga. - Aleks?
Lepo je znati da nisi sam.
Kada je tvoj otac...
kada je iznenada nestao...
mislila sam da neću preživeti.
Nikada ti to nisam rekla...
Mislila sam da se ubijem.
Ali posećivao si me svaki dan.
Pričao si mi o školi o kosmonautu Sigmundu Jenu.
Razumela si?
Žao mi je što sam ti učinila toliko nevolje.
Čak ne mogu ni u kupatilo sama. - Mama... Nemoj brinuti o tome.
Najvažnije je da ozdraviš.
Trudiću se jako.
Sada se moraš odmarati.
Idem do trgovine, ali Ariana je tu.
Čeznem za "Spreewald" turšijom. Možeš li mi doneti malo?
Nema problema, mama.
Tako sam i mislio.
Na kraju jula 1990. trgovine naše socijalističke domovine su ispražnjene.
Stvarni novac doticao je iz države iza zida.
Dok je većina sugrađana čekala u redovima ispred banaka
sa svojim uobičajenim strpljenjem,
mi smo još grozničavo tražili maminu štetdnu knjižicu.
Naše malo društvo preplavljeno je Zapadno Nemačkim markama.
Prekrasan dan kao ovaj...
Slava, slava, nemačkoj marci!
Kurs je bio 2 prema 1. A Nemačka je pobedila 1:0!
"Mocca Fix"? – Nemamo više.
"Filinchen" hleb? - Ne prodaje se više.
"Spreewald" turšija? - Dečko, gde ti živiš?
Sada imamo nemačku marku. A ti hoćeš "Mocca Fix" i "Filinchen"?
Preko noći, naša siva prodavnica pretvorila se u potrošački raj.
A ja kao kupac, bio sam kralj.
To su iz Holandije.
Dobar dan, g. Ganske.
Dokle su nas doveli...
da moramo kopati po đubretu.
G. Ganske, imate li još "Spreewald" turšije?
Molim? - "Spreewald" turšija!
Žao mi je, mladiću. Ja sam nezaposlen.
Prazna tegla bi takođe vršila posao.
Htela sam danas da upoznam Rainera s mamom.
Kasnije. Nemojmo je previše opteretiti.
Možda si u pravu.
Bojim se da je ponestalo "Spreewald" turšije.
Na žalost. - Nema veze.
Ovi su takođe dobri.
Deco, ne morate stalno brinuti za mene.
Malo mi je neprijatno. - Mama...
Ne, stvarno.
Možda bi ovde mogli staviti TV. Tada će mi biti dobro i samoj.
TV je još zamorna za tebe. - Zašto ne bih mogla gledati TV?
Pitaćemo doktora.
Mama, moramo razgovarati o nečem s tobom.
Vidi, to je kao...
Hteli smo te pitati...
Potrebna nam je punomoć za tvoj računu.
Šta nije u redu?
Trebate li novaca? - Ne.
Samo ti više ne možeš sama ići u banku.
I jednostavno bi bilo bolje
da potpišeš ovo.
Možda bi sada bilo najbolje.
Ne može da sačeka?
Nešto krijete od mene?
Da li se nešto dogodilo? Da li ste u dugovima?
Molim te, veruj nam, važno je.
Pre nego što bilo šta potpišem, imam pravo da znam za šta je.
U redu.
To je trebalo biti iznenađenje, ali...
Dobili smo dopis.
Iz fabrike automobila.
Trabant je gotov. - Naš auto. Posle samo 3 godine?
Eto zašto nam treba novac koji si uštedela.
Ali ne mislite... da držim svoj novac u banci?
Sakrila sam ga.
Gde?
Zaboravila sam.
Potpuno sam zaboravila. - Razmisli, mama!
Zar ne mislite da tata danas kasni?
Bez brige. Uskoro ćeš biti bolje.
Proslavićemo tvoj rođendan. Kao i svake godine.
Sa svim susedima. Uvek smo ga slavili.
Drug Ganske gleda Zapadno Nemačku TV?
Ganske je zaljubljen,
u jednu penzionerku iz Minhena. Sreli su se na odmoru u Mađarskoj.
Njegova odanost partiji je malo pretrpela.
Da.
Da li si završila?
Žao mi je što opet kasnim. - Evo ga tamo gore.
Ima i balkon.
Pošto se neki ljudi nisu vratili sa odmora iz Mađarske,
lako je bilo pronaći stanove u gradu.
Svuda ima napuštenih stanova, samo čekaju da ih zauzmemo.
Momak se preselio na zapad prošle godine. Kolega mi je dojavio.
Radi! - "Tempo" pasulj!
Globusov mladi grašak!
Ne mogu da verujem! Mocca Fix Gold!
Tražim to celo vreme!
Mogu li to uzeti?
Moram da idem.
Spavaj još.
Dobro jutro, mama.
Dobro jutro, Aleks.
Da li si u žurbi? - Moram ići na posao.
Molim te seti se televizora. - Pričaćemo o tome kasnije.
U vezi mog rođendana...
pozovi Klapprath-a i možda neke moje đake.
Kao da turšija nije bila dovoljna. Sada želi da gledala TV.
Šta da radim? - Da. "Hjuston, imamo problem."
Da, i sada? – Mislio sam da možda imaš ideju.
Ne, mislim na prijem signala.
Sada? - Ne.
Ovo traje baš dugo. - To je polufinale!
Idem da gledam kod Polnickog. - Ajde kreni!
Navijači su u povišenom raspoloženju.
Izvinite.
Da li je to Spreewald turšija? - Ne, holandska.
Pokaži joj nešto staro. - Šta?
Stari TV program sa videa. - Vesti od prošle godine? Primetiće.
Sumnjam. To su uvek iste stare gluposti.
Gde da nabavim snimke? Nemam čak ni video.
Dobro, pričaćemo.
Koji je rezultat?
... Bekenbauer i Rudi Voller. Ne mogu da gledaju!
Nemačka je u finalu!
I dok je sat na Aleksandar placu jurio ka maminom rođendanu,
fudbal je pomogao ujedinjenju našeg još uvek podeljenog društva
i pomogao da "ono što pripada jedno drugom, zajedno raste".
Međutim, ja sam sve činio da potpuno
oživim Istočnu Nemačku u majčinoj sobi pre tog dana.
Da li su rešene ukrštene reči?
Netaknute kao device.
Odlično. Uzimam sve.
I ovo, takođe.
Onda je moja ćerka izgubila posao.
Hvala i doviđenja.
I za to smo radili 40 godina! To je sramota.
Više ne prikazuju TV balet. - Ti još gledaš TV?
Idem do majke...
Problem je da ona nije svesna da je zid pao.
Sreća njena.
Slavi rođendan sledeće nedelje. Sve vas poziva.
Da li si dobro razumeo?
Pazi da ne pogrešiš.
A naših 20 maraka? - Prvo završite posao.
Prvi gosti su bili pozvani. Ostale je još trebalo ubediti,
zato što su mnoge majčine kolege "iznenada" penzionisane.
Kao što je Dr. Klapprath, bivši direktor i uvaženi učitelj.
Svi smo mi bili vredni ljudi.
Zar nije tako, Aleks?
Divim se tvojoj majci.
Bila je izvanredan pedagog
i divno ljudsko biće.
I zato je degradirana.
Neki drugovi u kolektivu mislili su da je odveć...
idealista.
Pošto je tvoj otac otišao...
Uz svo poštovanje za njen idealizam, ali...
u svakodnevnim aktivnostima u školi... to može biti problematično.
Zato ste je jednostavno oterali.
Vi joj nešto dugujete.
Ti si dispečer. Možeš li to da zapamtiš?
Na istoku, znači? - Naravno, na istoku.
Ti si nabavljač "Mitropa" restorana.
Zapiši: pohađaš Juri Gagarin školu.
I bio si vođa u pionirima.
Vođa... šta?
Neću više koristiti te plastične pelene. To je već previše!
Razumeš? - Vođa.
Evo, 30 izdanja "Aktuelna kamera",
10 izdanja "Crni kanal", 6 raznovrsnih emisija,
i 4 "Svakodnevica zapada". Sve je snimljeno.
Zahvaljujući Državnoj arhivi i tvom divnom prijatelju. Denisu.
Nadam se da će raditi.
Šta radiš na podu?
Povezujem TV antenu da možeš gledati.
Zahvalimo bogu za svetsko prvenstvo.
Trenutak je da snabdemo Istočnu Nemačku satelitskim antenama.
OK? Imaš ga? Ulazimo u fazu 3.
Šta je to bilo? - Nemam pojma. Smetnje. Dešava se.
Dobro veče, dame i gospodo. Dobro došli u "Aktualnu kameru".
Ozbiljna provokacija danas na granici.
DDR uložio protest Bundes vladi.
DDR supersila u elektronici. Prema inostranoj štampi...
Svet ide dalje a ja se osećam tako beskorisno.
Možeš li staviti obaveštenje na oglasnoj tabli kućnog saveta?
Ljudi koji imaju problem mogu doći kod mene. Mogu pisati molbe u krevetu.
Nisam siguran.
Ne bi trebala da se naprežeš.
Zdravo, Aleks. Već je vreme?
Hoćeš gutljaj?
Kakvo sranje!
Sranje. Sranje, da? Sranje!
Dragi Bože, prokleto sranje!
Osećam se loše.
Dok su mnogi slavili pobedu u fudbalu,
u majčinoj sobi razlegale su se melodije prošlosti.
Bilo je divno. Hvala vam.
Hvala vam, deco.
To ste naučili od mene, zar ne?
Draga Kristiana...
Skupili smo se danas... ovde, zato što je tvoj rođendan,
u ime partijskog rukovodstva,
hoću da ti poželim sve najbolje za rođendan i...
Ova korpica
je za tebe.
Ljubazno od svih vas. Hvala.
Rosenthaler Kadarka...
Mocca Fix Gold, "Globus" zeleni grašak.
Tvoje kolege i drugovi...
iz "Werner Seelenbinder" škole...
žele da iskažu zahvalnost za sve ove godine
koje si provela sa njima
kao uzoran kolega i drag drug...
Da. U svakom slučaju
želim ti sve najbolje za tvoj rođendan.
Ostani kakva jesi!
Dragi druže Kerner...
sve najbolje
i dobro zdravlje
i sve neka bude kao što je bilo nekada.
Lara, dođi.
Ovo je Lara.
Ona je med. sestra na razmeni iz SSSR-a.
Njen otac je učitelj za gluvoneme.
Nemoj se udati za njega još je mlad.
Mada će se stvari sa stanom onda rešiti lakše...
Moj Aleks može biti tvrdoglav kao mazga.
A Rainer...
On je novi dečko moje Ariane.
On... on radi kao...
Dispečer. - Tačno, ja sam dispečer.
Navikao sam biti sa...
Srećno... Pioniri.
Navikao sam biti sa slobodnim nemačkim pionirima...
Hvala, Rainer.
Kao grupa... uh...
Vođa grupe... još onda... - Hvala ti!
Budi spreman, budi spreman! - Hvala, Rainer!
Da, mama...
Još jedna godina je prošla, a šta se promenilo?
Ništa posebno.
Paula je dobila zube i novog tatu.
I ja... da.
Na žalost, nismo u kafeu Moskva, ali smo svi zajedno.
A to je najvažnije.
Mi smo ti ponekad bili teški, ali ti si uvek bila tu za nas.
Ja ne mogu zamisliti bolju porodicu od naše.
I na tome hoću da ti zahvalim.
Mama, ti si najbolja majka na svetu.
Aleks? - I mi te svi volimo.
Šta je bilo?
Šta je to?
To je... - Da, šta je to?
Ne znam šta su drugovi smislili...
To je sa zapada.
Sigruran sam da postoji neki razlog. - Mama, smiri se, molim te!
Za sve postoji objašnjenje.
Momci, možete li otpevati nešto?
Pričekajte sekund! Lara?
Kako ide ono..."Progres, progres"?
Šta je sad odjednom?
Ka boljoj budućnosti,
mi gradimo ovu zemlju!
Žao mi je tvoje majke.
To šta radiš je tako grozno.
I kakve su to gluposti da je moj otac bio učitelj?
Ti znaš da je bio samo kuvar.
Ali to ga je činilo zadovoljnim. - Šta da joj kažem? Da je umro?
U njenom stanju?
Drugim rečima, ako već lažeš, i tako je svejedno.
Još samo malo nazad.
Još samo malo.
Pazi malo. Snimamo ovde! - Mogu li videti vašu dozvolu?
Zar vas nisu obavestili?
Mene? Ko? - Kako mu je ono ime?
Nešto na M ili B.
Idem da se raspitam. Do tada, ne snimajte ništa!
Imaš logo? - Da.
Izoštrio si me? - Da.
Da sačekamo bolje svetlo. - Ne preteruj, tip će se brzo vratiti.
Samo ti čekaj. Sa zalaskom sunca, biće bolje.
Kada sam počeo bilo je oblačno, i shvatio sam da je
istina donekle sumnjiv pojam,
koji se može lako prilagoditi majčinom pogledu na svet.
Trebao sam samo naučiti jezik "Aktualne kamere"...
i pobuditi Denisove ambicije kao filmskog režisera.
Danas je Guther Mittag, ministar ekonomije CK SUD,
posetio koncern Coca-Cole u Zapadnom Belinu
radi vođenja pregovora oko detalja ugovora između Coca Cole...
i kombinata iz Lajpciga.
Nadležni organi Zapadnog Berlina sprečili su rad DDR televizije.
Kapitalistički cenzori očajnički su pokušavali da sakriju
veliki poraz Coca Cola korporacije u sporu oko patenta
sa našim kombinatom iz Lajpciga.
Molim vas pustite DDR televiziju da radi bez ometanja!
Zvaću policiju!
Međunarodni panel naučnika konačno je potvrdio
da je orginalni recept Coca-Cole
zapravo razvijen pedesetih u laboratorijima DDR-a.
Vraćamo se u studio. - Coca Cola je socijalistički izum?
Raste broj smrtnih ishoda povezanih sa drogom u Zapadnoj Nemačkoj...
Mislim da je Cola postojala i pre rata. - Zar ne razumeš mama?
Zapad nas je obmanjivao sve ove godine.
Do kraja augusta registrovano je 593 žrtava droge,
60% više nego prethodne godine.
Sada se sećam.
Čega? - Gde sam sakrila novac.
U dnevnoj sobi. U maloj fioci, ispod masnog papira.
Stare stvari sa crvenom tačkom idu na ulicu u đubre.
Kako sam mogla da zaboravim?
Hej, ovde sam!
Dakle?
Da li je poverovala? - Da, naravno.
Stvarno? Stvarno je poverovala?
Kažem ti da jeste.
Vodili su nas toliko dugo... - Dobro veče, g. Ganske.
Pustili su nas niz vodu.
Nije primetila promenu fokusa? - Ne.
Pomisli za to smo radili 40 godina...
Mogli smo napraviti studio.
Imali bi više mogućnosti sa plavom pozadinom.
Pustili su nas niz vodu...
Šta tražiš ovde, dođavola?
Šta da radimo sa tim? - Promenite.
Žao mi je. Rok je prošao pre dva dana.
Ali ovo je poseban slučaj. - Danas smo ih tek pronašli.
Pristajemo i na odnos zamene 4:1 ili 5:1...
Žalim, ali nema produženja roka. Svakako ne bi menjali gotovinu.
To je nemoguće. - Mora da postoji način...
Razumete šta govorim. Prošao je rok.
Tvoje vreme je isteklo, idiote! Tu je 30.000 maraka!
To je bio naš novac 40 godina!
I sada mi ti glupi zapadnjače kažeš, da više ne vredi ništa?
Molim vas odmah napostite prostorije!
Dalje ruke!
Šta gledate? To je bio vaš novac, takođe!
Držite ruke dalje!
Magarci!
Jesi li poludeo?
Osećao sam se kao komandant podmornice Severno Atlanske flote,
čiji čelični omotač propušta vodu.
Svaki put kada bi zatvorio pukotinu, druga bi se pojavila.
Ariana je odbila da bude moj pobratim po oružju,
klasni neprijatelj je razvio Cola zastavu,
a oštar vetar sa zapada zakovitlao je Istočno Nemački novac moje majke.
Šta je smešno? - Vrišti.
Zašto? - Da malo smanjiš tenziju.
Otvori ventile. Samo vrišti!
U leto 1990, Nemačka reprezentacija ostvarila je svoj cilj
i postala prvak sveta.
Majka se osećala sve bolje.
"Džemper broj 48 ima širinu kao da je veličine 54
i dužinu kao da je broj 38. Tačka."
Ne znam kako su zaposleni u "Mileni" došli do ovih mera.
"U Berlinu nema ljudi koji su tako mali i kockasti. Tačka."
Kristiana, ovo je sjajno.
Trebamo li nedostatke u našim fizičkim merama
prilagoditi vašem planu proizvodnje,
molim vas prihvatite našu primedbu.
Inače mi ćemo učiniti sve što je u našoj moći
da ubuduće budemo kraći i kockastiji. Tačka.
Sa socijalističkim pozdravima,
Hana Šefer.
Dobar dan, gđo. Šefer.
Tako je lepo pričati sa tvojom majkom. Osećam se kao u starim danima.
Sa malo izmena ova reklamacija može ići na poštu.
Naša je zemlja drveće u šumi.
Naša je zemlja...
Frank i Kristian su moji bivši učenici.
Zdravo. - Zdravo.
Gđa. Kerner mora sada da se odmara.
Doviđenja. - Aleks, zašto?
Sad brišite i da vas više nisam video! - A 20 maraka?
Zašto 20 maraka? - Saša je rekao da ćemo dobiti 20 maraka...
Dobar dan, g. Melert. - Dobar dan Aleks.
Problemi sa tosterom? Uđite, majka će biti srećna da vas vidi.
Sada izlazite i recite prijateljima da ne želim više nikakve pionire.
U redu, šefe.
Jesi li poludeo?
Ne možeš tek tako puštati dečake ovde!
Zašto? Ona to voli.
Vi Istočni Nemci nikad niste zadovoljni!
Stalno se žalite i kukate!
Isti si kao i tvoja majka sa njenim glupim molbama i pismima.
Moja majka ne kuka!
Ona proba konstruktivnom kritikom da poboljša stanje u društvu!
Vas zapadnjake to nikada nije zanimalo! - Ne.
Zar nisi primetio? Ovo je klub veterana socijalizma.
Dobro veče. - Zdravo
Zašto ne naplaćuješ ulaz? - Da, hajde da naplaćujemo ulaz.
Smiri se. Kupio je Trabanta.
Stvarno? - Karavan.
Neverovatno. Paula će završiti fantastično, ako ovako nastaviš.
Ma, hajde.
20 godina u DDR-u nije nas pretvorilo u ludake.
Nisam sigurna za tebe.
Sranje!
Sve je u redu.
Šta se dešava?
Opet krvarenje i nosa.
Znam da je za tebe napeto. Voleo bih takođe, da nismo morali...
Videla sam tatu.
Večeras.
Gde?
Na poslu.
Odmah sam prepoznala njegov glas.
Šta je rekao?
Tri čizburgera i dva pomfrita sa majonezom.
Kako izgleda?
Vozi Volvo karavan i nosi naočare sa zlatnim okvirom.
Šta si mu rekla?
Uživajte u obroku i hvala šta ste odabrali King Burger.
Moj otac živi negde u gradu. Zamišljao sam ga kao
debelog tipa koji se natrpava čizburgerima i pomfritom.
Živeo je u svom svetu,
a ja u svom.
Nije imao ništa sa mnom, a ni ja sa njim.
Miruj, inače neće biti dobro.
Hoće li još dugo potrajati?
Moram za dva sata biti kod kuće.
Ti uvek moraš biti negde za dva sata.
Umorila sam se to slušajući.
Odlično.
Majka mi je bolesna, posao stresan, devojka loše volje.
Za dva dana imam ispite!
Uradićeš to sasvim dobro.
To je samo stavljanje gipsa.
Onda mogu napustiti studije.
Mislio sam najbolje. Verujem u tebe.
Lara, ne govori gluposti!
Moraš reći majci!
Šta? - Moraš reći majci!
Ne zbog mene, već zbog nje!
Život je u našoj maloj zemlji postao brži.
Nekako smo svi bili kao atomi u velikom akceleratoru.
Ali zaštićena od brzine novog vremena postojala je oaza mira.
Tiho mesto, gde sam mogao spavati.
Znaš, Paula,
Aleks obično nije biti tako umoran posle posla.
Paula
je naučila da hoda, Aleks!
Vidiš? I ja mogu.
Paula, vidiš?
Moja mala Paula.
Dođi svojoj baki. Dođi.
Sad ćemo pokazati Aleksu, što možemo.
Pogledaj koliko daleko baka može otići.
Mladiću, mogu li samo malo sesti?
Naravno.
Ti nisi odavde, zar ne? - Ne, iz Wuppertala.
Sa zapada?
Mama?
Mama, šta radiš ovde?
Šta je s tobom? Ne možeš tek tako ustati!
Šta se ovde događa?
Centralni komitet socijalističke partije...
Zvuk je u redu.
Spreman sam.
Kamera snima.
Berlin.
Snima.
Na vanrednoj sednici CK Socijalističke partije Nemačke,
generalni sekretar CK
i predsednik državnog saveta DDR,
drug Erih Honeker, pružio je azilantima iz GDR,
utočište u našim ambasadama u Pragu i Budimpešti,
kao tipičan gest velikodušnosti i sažaljenja.
Honeker ovo vidi kao istorijsku promenu u Istočno-Zapadnim odnosima
i svima koji uđu u DDR obećava 200 maraka kao dobrodošlicu.
Nezaposlenost, sumorna perspektiva,
i sve veći uspeh neo-nacističkih partija u Zapadnoj Nemačkoj
naveli su mnoge građane Zapadne Nemačke
da okrenu leđa kapitalizmu.
Oni pristižu u našu zemlju da bi sebi stvorili nov život.
Evo automobila nekih od naših novih sugrađana.
Za sada, većina građana Zapadne Nemačke smeštena je u centralnim četvrtima Berlina.
Usled jedinstvene situacije Centralni komitet partije
preduzeo je inicijativu, "Solidarnost sa Zapadom".
Planira se pomoć oko pronalaženja domova novim građanima.
Na neki način, moj plan uzeo je život u svoje ruke.
DDR koji sam stvorio za svoju majku,
sve više postaje onakvom kakava sam je želeo da bude.
Građani koji su voljni da prime izbeglice iz Zapadne Nemačke,
treba da se jave lokalnom nadležnom organu.
Koliko je do sada pristiglo izbeglica?
Ne znam. Oko 10 ili 20 hiljada.
Pogledaj ovo. Ljudi žele doći u našu zemlju.
Gde li će samo svi oni živeti?
Vlasti će im pomoći.
Gledajte, deco. Moramo dati svoj doprinos.
Moramo pomoći.
Ali kako misliš da možemo? Ovde više nema mesta.
Naša vikendica.
Vikendica?
Možemo je popraviti.
I tako hoću da idem tamo.
Čestitam. Odlično urađeno. Sada želi da ide u vikendicu.
Bolje počni sa preuređenjem celog grada.
Ali, da ti kažem. Više to neću trpeti.
Ariana i ja tražimo stan. Za 4 nedelje odosmo odavde.
Šta?
Trudna sam.
Ponovno? Zar ne možeš malo više paziti?
Zar ti Paula nije dovoljna?
Ne možeš me ostaviti samog! - Onda prihvati neke izbeglice.
Kako si tako cinična.
Ti želiš da ona umre.
I tako, jedinstvo naše male porodice bilo je obnovljeno.
To je vaša beba.
Ovo je srce.
Neverovatno.
Beba će biti i Istočni i Zapadni Nemac.
Istočna i Zapadna Nemačka podpisuju ugovore.
U Moskvi su izračunali da je 2 plus 4 jednako jedan,
i Istočno-Zapadno prijateljstvo nazdravljeno je ruskim šampanjcem.
U Berlinu, krenuli smo na naš prvi izlet kroz celu Nemačku.
Nisam dete. Molim te, skini povez! - Nemoj gledati!
Kuda idemo?
To je iznenađenje.
Trabant još miriše na novo. Koje je boje?
Čekala si tri godine. Sačekaj još pola sata.
Tako je.
Divan je.
Nebo plava.
Sada se okreni.
O, moj bože, vrt.
Sećaš li se kako se Aleks zaključao u kupatilo?
Mi smo kucali i kucali ali bez odgovora.
Ispuzao sam kroz plafon i posmatrao celo uzbuđenje s drveta.
Ja sam se toliko smejala, da sam se upiškila.
Šta se desilo za 8 meseci koje sam prespavala?
Spava? - Da.
Postali ste odrasli.
Ličiš sve više i više na oca.
Mama, ja... - Lagala sam. Nije onako kako misliš.
Šta? - Tvoj otac...
Tvoj otac nije ostao na zapadu zbog druge žene.
Lagala sam.
Kada sam govorila da nikada ne piše...
I to sam lagala.
Pisao mi je pisma... a i tebi.
Sva su iza kuhinjskog kredenca.
Život mu je bio nesnosan zato što nije u partiji.
Bilo je strašno.
Nije dopustio da niko primeti.
Ali, ja sam znala.
Znala sam, ali nisam mu mogla pomoći.
I onda je došo taj kongres u Zapadnom Berlinu.
Imali smo samo dva dana za odluku.
Tvoj otac je želio da ostane na zapadu a ja sam ga kao trebala pratiti.
Ali...
nisam mogla.
Bila sam užasno uplašena. Ti ne znaš kako je to,
tražiti izlaznu vizu sa dvoje dece. Moraš čekati. Stalno.
Ponekad i godinama.
Mogli su te oduzeti od mene. Da li razumeš?
Nisam otišla.
To je najveća greška u mom životu. Sada to znam.
Lagala sam. Molim te, oprosti mi!
Moj dragi Robert.
Tako često mislim na tebe.
I tako bih te želela videti još jednom.
Iste večeri, majčino se zdravlje naglo pogoršalo.
Tvoja je majka imala još jedan srčani udar, čega sam se i bojao.
Momentalno je stabilna. Ali se bojim...
da treba očekivati najgore. Žao mi je.
Lekari mogu pogrešiti. Ponekad... - Aleks, nemoj se zavaravati.
Evo, pronašla sam ih.
On živi u Vanziu.
Znam, to je njena poslednja želja ali...
tamo ne mogu da idem.
Mama neće umreti.
Zdravo.
Sada napokon možeš nekoga posetiti.
Posetiti, koga?
Nekoga na zapadu.
Moraš malo spavati.
Možeš leći u sobu medicinskih sestara.
Tamo je bio idol mog detinjstva,
kao duh iz moje prošlosti: Sigmund Jen.
Nije davao autograme, nije pričao pionirima o tajnama kosmosa,
o slobodi u beztežinskom stanju, i beskonačnosti kosmosa.
Vozio je malu, smrdljivu Ladu
Kuda želite?
U Vanzi.
Znam šta mislite. To mnogi misle.
Ali ja nisam on.
I tako smo proleteli kroz noć,
kao da jedrimo kroz kosmos, svetlosne godine daleko od sunčevog sistema.
Prošli smo strane galaksije sa nepoznatim oblicima života,
i sleteli smo u Vanzi.
Možete li malo pričekati?
Neću se dugo zadržati.
Uđi.
Da li je tu g. Kerner? - Da.
Bife je napolju. – Ovuda.
Mogu li gledati Sanjivka sa vama? - Samo ako nam kažeš svoje ime.
Gledaj, danas je on astronaut.
Odakle ja dolazim, kaže se kosmonaut.
Odakle dolaziš? - Iz druge države.
Moji mali medvedići. - Zdravo, tata.
Kako ste? - Dobro.
I ti si obožavatelj Sanjivka?
Da, svakako.
Oprosti, da li se mi poznajemo? - Da, poznajemo se.
Bojim se da se ne sećam tvoga imena. - Zove se Aleksandar.
Aleks?
Robert.
Robert čekamo te.
Roberte, izađi!
Znamo da u ovakvim prilikama voliš da se kriješ u kupatilu.
Tata, moraš održati govor. - Robert, izlazi odatle.
Vratiću se.
Evo ga.
Pustio si nas da čekamo.
Hvala vam što ste došli.
Hvala vam i...
Lepo se provedite.
Izvini zbog zabave.
Morao sam znati da ćeš doći...
Čudno, uvek sam mislio da imaš bazen.
Imamo jezero, tu blizu.
Bože moj, nisam te uopšte prepoznao.
Imam novog brata i sestru.
Tri godine sam čekao poruku od tebe.
Svaki dan.
Čeznuo sam za tim.
Zašto si došao?
Mama umire.
Imala je srčani udar.
Želi da te vidi još jednom.
Kako je tamo gore?
Gore?
A, razumem.
Gore.
Gore je lepo.
Ali veoma daleko od kuće.
Nema više granice! Ona više ne postoji.
Ali... Sada je sve jedna država!
Ne znam šta dobija. To sve nije istina. - Zato moraš igrati ovu igru.
A zašto sam se ja kao vratio u DDR?
Ne znam. Smisli nešto.
Ne, to je apsurd. Ne mogu to uraditi.
Teško je na početku ali jednom kad počneš.
Hoću da ustanem.
Kako izgledam?
Možeš sada ući.
Zapamti, ni reči. - Da, znam.
O čemu ste pričali? - Zar je to sada važno?
Koliko dugo je bio sa njom? - Više od jednog sata.
Nadam se da se nije izrekao.
Prošlo je leto. Odlučio sam prekinuti celu šaradu.
Poslednji put smo proslavili godišnjicu naše socijalističke domovine.
Ali nasuprot stvarnosti, ona treba da ima zasluženi svečani ispraćaj.
Kamera snima. Na tri...
Dragi građani Nemačke Demokratske Republike.
Neko ko je iskusio čudo
da posmatra našu plavu planetu iz kosmosa...
Kako mama nije mogla da čeka,
proslavili smo dan republike 2. umesto 7. oktobra 1990.
To je bilo jedan dan pre zvaničnog ujedinjenja.
I...?
Moj najbolji film do sada, drugar.
Šteta što će ga samo tvoja majka videti. - Hvala ti Denise. Bez tebe...
Sve je u redu! Idi pre nego što postane sentimentalno.
Reći ćeš mi kako je bilo!
Povodom dana republike,
danas je Erih Honeker podneo ostavku na sve svoje dužnosti.
Šta?
Uvereni smo da će naši prijatelji širom sveta obezbediti da socijalizam...
U svom govoru na zvaničnom prijemu u Palati republike,
Erih Honeker je obrazložio svoju odluku
da su dešavanja u zadnjih nekoliko meseci
kraj njegovog političkog rada.
Honeker je čestitao svom nasledniku na čelu partije
i predsedavajućem Državnog saveta, Sigmundu Jenu.
Šta? Jen?
1978. Sigmund Jen bio je prvi nemački kosmonaut u svemiru.
Večeras, novi predsednik države, obratio se građanima DDR.
Dragi građani DDR-a.
Oni koji su iskusili čudo
da posmatraju našu plavu planetu iz dubine kosmosa,
gledaju na stvari iz drugačije perspektive.
Tamo gore, u dubinama kosmosa,
životi na zemlji izgleda tako mali i beznačajan.
Zapitate se šta je čovečanstvo postiglo.
Koji su njegovi ciljevi? Koji od njih su dostignuti?
Danas je godišnjica naše države. Iz kosmosa ona je veoma sitna.
Ali ipak, hiljade ljudi doselilo se prošle godine.
Ljudi koji smo smatrali za neprijatelje sada žele da žive sa nama.
Znamo da naša država nije savršena.
Ali ideali u koje verujemo nastavljaju da inspirišu ljude širom sveta.
Možda smo ponekad skrenuli s puta,
ali smo ponovo uspostavili naš cilj.
Socijalizam nije život iza zida.
Socijalizam je davanje drugima i život sa njima.
Nije samo san o boljem svetu, već stvaranje boljeg sveta.
Zato sam odlučio da otvorim granice DDR-a.
Odmah, nakon otvaranja zida,
hiljade građana Zapadne Nemačke iskoristilo je priliku
da posete DDR po prvi put.
Mnogi očekuju da ostanu, tražeči alternativu
teškoj bitci za opstanak u kapitalističkom sistemu.
Zar to nije predivno? - Ne žele svi
karijerizam i spiralu potrošnje. Pomamna trka nije za svakog.
Ovi ljudi žele drugačiji život.
Oni razumu da u životu postoji i više od automobila, video rekordera i TV-a.
Oni imaju časne namere, za težak rad i želju
da grade novi život.
Divno.
Moja je majka nadživela DDR tri dana.
Verujem da je dobra stvar, što nikada nije saznala istinu.
Umrla je srećna.
Zaželela je da prospemo njen pepeo u vetar.
To je zabranjeno u Nemačkoj, i Zapadnoj i Istočnoj.
Ali nije nas bilo briga.
Ona je sada negde gore. Možda nas posmatra.
Možda nas vidi kao sićušne tačkice na zemlji.
Isto kao Sigmund Jen nekada.
Država koju je moja majka napustila bila je država u koju je verovala.
Država koju smo održavali u životu do njenog poslednjeg daha.
Država, koja nikada nije postojala u tom obliku.
Država koju ću uvek pamtiti i koja će mi uvek biti veza sa mojom majkom.